Платен отпуск?!
Да. Помислих си, че ще е добре да видя дъщеря си,
преди да забрави как изглеждам.
Това е доста необичайна молба от твоя страна.
Да не споменавам, че ни игнорира обажданията миналият ден.
Беше просто идея. Ако не става, тогава няма проблем.
Все пак, безопасността на града идва първа!
Не казах, че е не става, но... - Звучи ми добре.
Мога и сам да се справя. - Щом така казваш, добре.
Отиди и прекарай известно време с дъщеря си.
Тя все пак е една от безценните ми фенки.
Какво да кажа, когато й дам това?
- Последната активна и непобедима легенда герой -
Трябва да започнеш да мислиш какво да правиш с живота си.
Превод и субтитри: qnkov
- Тигър и Зайче - http://otaku.bg/
Откъснатата страница е открадната,
след като не помня да съм я губил.
На празното място
имаше заглавие с думите "Мечти".
Но кого да обвиня? Миналото? Или себе си?
Ще ми се да е някой друг.
Ние, героите в историята, мислим за бъдещето.
Дори след като изчезнем, главният герой не ще се промени.
Дори да не ме аплодират, за мен утрешният ден е важен.
Така ще мога да направя безброй нови заглавия с думите "Мечти".
Нуждаете ли се от помощ?
Не се нуждая от герой, за да се справя с това. Просто лека аварийка.
Колко време още ще държиш тоя дрънкалник, батко?
Не е дрънкалник.
Винтейдж - стара мода, класика и т.н...
Това е винтейдж, Котецу.
Зависи как гледаш на него.
Не може вече да видиш в града някой да кара втора ръка боклук като това.
Върви си добре тук.
Качвай се вече.
Изненадам съм, че дойде да ме вземеш. Да не омекваш с годините?
Дойдох само, защото майка ме помоли.
Какво? Няма ли да влезеш? - Имам поръчки за раздаване.
Може да не мислиш така, но съм доста зает.
Малкия ти брат се прибра след толкова време...
Поне остани за чаша чай.
Ако искаш да говорим, ела в бара ми.
Ще оставя мястото отворено за старото време.
Както обикновено, си е същия тесногръд човек...
И това място си е същото.
Прибрах се!
Мамо!
Върнах се. - О, Котецу. Идваш си по-рано.
А ти изглеждаш добре. - Слава богу. А ти ?
Добре съм си. - Сигурен ли си? Случило ли се е нещо?
Не.
Няма нищо.
Така ли? Еми, добре тогава.
Просто се изненадах, когато каза, че ще си идваш вкъщи.
Кажи, Каеде на училище ли е все още? - Да. След малко трябва да се прибере.
Ясно.
Знаех си.
Не изглеждаш много добре. - Не... Не е нищо подобно, мамо.
Цялото си увехнало. - За него ли си говорела?
От доста време не съм бил в тази стая, и на това бюро.
Стига, де! Събирала е всичките тези?!
Татко?!
Каеде!
Изненада ли се? От доста време не сме се виждали!
Татко е вкъщи! - Защо си в стаята ми?!
Не влизай без мое разрешение.
Но защо не? Имам предвид, тази стая беше на татко все пак.
Бъркал си ми в нещата? - Ами, такова...
Божке, със сигурност си пораснала, Каеде.
Колко книги си висока сега?
Сетих се!
Какво ще кажеш довечера да се изкъпеш заедно с татко?
Перверзник!
Перверзник? От къде научи тази дума? - Перверзник! Перверзник! Перверзник!
Излизай! - О-Ой, Каеде?!
Хайде, Котецу. Яж повече зеленчуци.
Сигурно ядеш само пържен ориз,
след като е единственото нещо, което може да направиш, нали?
Какво му има на пържения ориз? Хубав си е.
Благодаря за храната.
Хей, Каеде. Все още ли си ядосана?
Слушай се само. Извини ли се на Каеде вече?
Ами, не...
Да бъркаш из нещата на дъщеря си така...
Вече е на 10 години, знаеш ли?
Наистина се извинявам, Каеде.
Татко не трябваше да влиза в стаята ти така.
Хайде, де. Прости на татко! Каеде! Умолявам те!
Спри да ми говориш така!
А, да! Татко е взел автограф от Барнаби!
Ако ми простиш... - Наистина ли?!
Не мога да повярвам! Как го взе?!
Ами, цяла нощ се редих за излизането на тази фото книга заради теб.
Супер! Благодаря ти!
Та, Каеде! Искаш ли да спиш в стаята на татко довечера?
Това е съвсем различно нещо!
Не мога да повярвам, че това хлапе е на 10 години вече...
Толкова много се е променила от последния път, когато я видях.
Какво се е случило, Котецу?
Нищо не се е случило.
Дойде тук, за да поговорим, нали?
Не е нищо, за което да си струва да говорим. Добре съм.
Защо се върна обратно?
Защо? Ами...
Майка е притеснена също за теб.
Както и да е...
Но мъж на твоите години не трябва да притеснява майка си така.
Какъв ти е проблемът?
Да не ми казваш, че се нуждая от причина, за да се върна вкъщи?
Не съм казал това. - Така ми прозвуча на мен.
Извинявам се, че ти се натресох, когато си зает! Но това е моят роден град!
Защо си толкова раздразнителен?
Не съм раздразнителен! Просто ти казвам да ме оставиш на мира.
Защо се върна тогава?
Имам си свой неща, с които да се справям!
Защо не може да разбереш? - Как да разбера, като не ми казваш, а?
Не бъди толкова упорит, Котецу.
Слушай... Тук ти не си Дивият тигър.
Ти си Кабураги Котецу. Моят малък брат.
Силите ти спадат?
Да. Времетраенето им постепенно пада, и пада.
Ако загубя силите си, вероятно няма да мога да продължа като герой.
Когато си помисля за това, не знам какво да правя просто.
Значи това е било.
Знам, че няма какво да направя за това.
Но все пак...
Направих доста саможертви, за да стигна дотук, където съм сега.
И така ще приключи всичко ли?
Защо не ми каза за това веднага?
Как бих могъл?
Винаги си гледал да задържиш всичко в себе си.
Лош навик ти е.
Направи същото, когато за първи път разбра за силите си.
Няма да получиш отговори, ако продължиш да се притесняваш.
Почини си засега. Затова се върна, нали?
Знам...
Котецу...
Два долара. - Какво?!
Котецу...
Какво има сега?
Дори да загубиш силите си, не е като с живота ти да е свършено.
Направи го отново!
Барнаби спаси хора от пожар!
Продължава да е на върха този сезон!
Мога и сам да се справя.
Рангът не е от значение, а да защитаваме хората, след като сме герои.
Един герой трябва да защитава хората през цялото време, нали?
Знам това, но...
Какво чакаш тогава? - Но точно сега, ти...
Добре, ще отида. Щастлива ли си сега?
Да, щастлива съм.
Без значение какво ще се случи, моля те, остани герой.
Обещай ми това.
И ето го и Дивият тигър!
Трошачката за правосъдие спаси два живота, като разруши сградата!
Томое?!
Състоянието й изведнъж се влоши, когато тръгна...
Предполагам това е краят...
Съжалявам, Томое...
Изглежда няма да мога да спазя обещанието си.
Татко!
Хей, татко, събуди се!
Ставай! Баба е!
Татко!
Какво? Какво за баба?
Мамо! Какво има?!
Ой, мамо! - Не ме клати!
Просто ме заболя гърба! - Какво?!
Може би е заради това, че изведнъж стана хладно...
Ауч-ауч... - Какво става, Котецу?!
Чух, че майка е припаднала!
Боже. Не е нещо, заради което да дигаш такава врява.
Не бъди толкова строг с нея. Наистина се свлякох на земята, все пак.
Извинявай за това, Каеде.
Хайде, баба е добре. Побързай и отивай на училище.
Но...
Не спори. Прави каквото ти казвам!
Казах ти, че баба е наред. Защо не разбираш?
Освен това, аз съм тук... - Ти си този, който не разбира!
Мразя те!
Каеде...
Семейно гробище - Кабураги
Какво да сторя, Томое?
Не знам защо, но Каеде ме мрази.
Минаха 6 години вече, а?
Раздавах поръчки наоколо и реших да се отбия.
Извинявай за цялата врява от Каеде тази сутрин.
Първо ти, сега и тя... Със сигурност сте баща и дъщеря.
Знаеш ли защо Каеде се разстрои толкова тази сутрин?
Майка ни е всичко, което й е останало.
След като ти не може да си до нея,
навярно смята, че ако загуби баба си, ще остане сама.
Живее с този страх всеки ден.
Ето защо се разстройва и от най-малките неща.
Не искам да повдигам темата, но вече е преминала през загубата.
Ето защо...
Не се опитвам да те виня за случилото.
Имаш си свой живот за живеене.
Но Каеде винаги се чувства самотна.
Опитай се да разбереш това.
Ти си този, който не разбира!
Предполагам, че наистина не разбирам нищо за Каеде...
Мамо?!
Какво правиш?! Трябва да лежиш! - Добре съм. Не виждаш ли?
На кой му пука за някакви зелки? Помисли за годините си!
Ето ти причината, поради която те заболя гърба на първо място!
Толкова много се постарах да отгледам тези дечица.
Не мога просто да ги игнорирам, когато не изглеждат добре.
Това се отнася и за теб. - Не съм вегетарианец, мамо.
Моля те... Моля те, помогни на баба! Боже, умолявам те!
Ако я загубя, не знам какво ще правя...
Мамо, мислиш ли, че Каеде си е взела чадър с нея?
- Няма сигнал -
Има ли някой там!
Да. Да. Не. Благодаря ви много.
Какво казаха, мамо? - Изглежда си е тръгнала от училище,
и не е при никоя от приятелките си.
Ясно.
Все още не мога да се свържа с нея.
Ще разгледам наоколо.
- Няма сигнал -
Каеде!
Къде си?! Каеде!
Намери ли я, Котецу?
Не, а ти ?
Погледни този дъжд.
Няма никой наоколо, който да е виждал Каеде.
Надявам се просто да се е подслонила някъде от дъжда.
- Батерията е изтощена -
Каеде! Татко е! - Каеде!
Отговори ми! Каеде!
В такъв случай, ще трябва да пробвам с това!
Да използваш силите си и да търсиш безразсъдно наоколо, няма да помогне!
Знам това.
Просто замълчи за малко.
Нямам много време.
Каеде... Моля те!
Кажи нещо.
Татко...
Помогни ми...
Татко!
Каеде!
Вътре ли си, Каеде?!
Татко!
Да, татко е!
Трябва да е било страшно! Веднага ще те изкарам от там!
Всичко ще е наред.
Какво? Сега ли?!
Татко?!
Не се притеснявай, Каеде!
Твоят баща е Кабураги Котецу. Той няма да се предаде толкова лесно!
За какво ще е добър един герой, ако не може да спаси дори собствената си дъщеря!
Каеде!
Татко! - Каеде!
В безопасност си сега. - Съжалявам, татко. Толкова съжалявам!
Всичко е наред. Аз съм виновен. Съжалявам, че те накарах да се чувстваш самотна.
Връщаш се вече? Както винаги, само бързаш...
Ами, бях решил да остана малко повече впрочем.
Сериозно?
Ще се върна веднага, след като си подам оставката.
Оставка?! Знаех си, че се е случило нещо...
Н-Не... Нищо особено.
Ами, предполагам, че нещо се случи.
Реших, че точно сега искам да съм до Каеде.
Освен това, направих обещание.
Нали, Каеде? - Да.
Обещание? Котецу... Аз съм винтейдж, мамо.
Моля?
Време е да продължа живота си.
Ами, ще тръгвам сега.
Татко, наистина ли ще се върнеш скоро?
Да. Веднага се връщам, след като напусна работата си.
Наистина ли? Това е обещание! - Знам, Каеде.
Хей, опасно е така.
Каеде! - Каеде!
Какво?! Ти си... - Върни се скоро, ясно?
Това е за теб, за да не забравиш обещанието!
Д-Добре...
Тя... да не се превръща в Некст?
Каеде?
Наистина е моето момиче.
Знаеш ли, Томое... Все още мога да продължа като героя на Каеде.
#17 Кръвта вода не става.
Няма да проваля обещанието ни, нали?
В непознат ъгъл на пепеливия град имах сюрреалистична мечта.
Започнах да мисля за смисъла на живота.
Но нищо не разбирах.
Себе си & мечтите & истината & нищо...
Въобще...
Питах се какво мога да направя в свят като този.
И почувствах, че усмихнатото ти лице може да ми покаже отговора.
Да ми даде възможност да бъда докосната от болката на светлината.
Да, това бе чувството.
В преследване на своите мимолетни мечти,
хората губят пътя към истината.
Само ти ме научи, че има светлина, която никога не затъмнява.
Искам да повярвам...
...че винаги ще делим миналото и бъдещето.
Привет! Аз съм Барнаби от "Тигър и Зайче",
който винаги си измива врата първо!
Какво? Будна е?
Сега може да разберем истината за Уроборос!
В следващия епизод на Тигър и Зайче:
#18 Невежеството е блаженство.
До скоро!